ЛІНІЯ-НИТКА Й ТКАНИНА ЧАСОПРОСТОРУ У ТВОРЧІЙ КОНЦЕПЦІЇ ІВАНА МАРЧУКА - Майстренко-Вакуленко, Юлія Вячеславівна (Теорія та практика дизайну, 2024)
Унікальність творчого методу українського художника Івана Марчука досліджено у контексті розвитку сучасної наукової думки. Мета статті – поглибити намічені паралелі між розумінням часопростору у концепції «пльонтанізму» Івана Марчука та виникненням і становленням концепцій теоретичної фізики та філософії останньої третини ХХ століття – початку ХХІ століття. Використано принцип міждисциплінарного та комплексного підходів для вивчення особливостей творчого методу Івана Марчука у його зв’язках і взаємовідношеннях із сучасними науковими ідеями. Застосовано методи: історико-хронологічний, біографічний, історико-порівняльний та мистецтвознавчого аналізу. Результати. Творчість Івана Марчука демонструє синергетичну єдність у сучасних пошуках мистецтва та науки. Становлення «пльонтанізму» як самобутнього методу Івана Марчука виявляє зацікавленість художника у відтворенні сучасного наукового розуміння часопросторового континууму. Лінія мислиться художником як напрям руху енергії, яка сповнює увесь Всесвіт. Відсутність початку і кінця лінії, її енергетичний потенціал виконує завдання втілення світової багатовимірності. Наукова новизна. Творчість українського художника Івана Марчука як представника постмодернізму засвідчує відповідність процесів розвитку мистецтва та наукових концепцій доби. Івана Марчука цікавлять насамперед дослідження процесів становлення й взаємодії форм як особливих частин простору, а не буття готових статичних об’єктів. Практична значимість. Результати дослідження можуть бути використано для подальшого дослідження творчості Івана Марчука та українського образотворчого мистецтва останньої третини ХХ – першої чверті ХХІ століття, а також для оновлення принципів викладання дисциплін фахового циклу у закладах вищої мистецької освіти, збагачення розуміння студентами-митцями теоретичних засад візуального мистецтва.