ІНТОНАЦІЯ МІСЦЯ: ХРАМ ВАСИЛІЯ ВЕЛИКОГО У КИЄВІ ЯК АРХІТЕКТУРНЕ ВИСЛОВЛЮВАННЯ GENIUS LOCI - Олійник, Ганна Іванівна (Теорія та практика дизайну, 2025)
Мета. Виявити та проаналізувати присутність genius loci в архітектурній мові храму Василя Великого в Києві як форму просторового й художнього вираження унікальної інтонації місця. Дослідження спрямоване на розкриття того, як храм, не просто гармонійно відповідаючи культурному й історичному контексту довкілля, а через тонке переплетення архітектурних прийомів і символів формує і транслює неповторний дух місця, втілюючи його багатошарову сутність у сучасному архітектурному образі. Методологія. У дослідженні застосовано міждисциплінарний підхід, який включає аналіз історичних джерел і археологічних матеріалів місцевості Копирів кінець для з’ясування культурно-історичного контексту, огляд результатів розкопок на території храму для відтворення його історичної тканини, вивчення архітектурних форм храму Василя Великого з огляду на традиції Київської Русі, Галицько-Волинського князівства, карпатських дзвіниць і київських сторожових веж як складників місцевої архітектурної ідентичності, а також просторовий аналіз взаємодії споруди з ландшафтом і рельєфом як засобу архітектурної інтерпретації genius loci. Окрім того, здійснено інтерпретативний аналіз архітектурних елементів як символів і засобів художнього вираження унікальної інтонації та духу місця. Результати. Встановлено, що архітектурне рішення храму Василя Великого в Києві ґрунтується на глибокому осмисленні історико-археологічного контексту місцевості, що слугує основою для архітектурної інтерпретації genius loci. Природний рельєф і дух місця визначили формування унікальної терасної структури, яка органічно вплітається у схили яру, створюючи цілісний просторовий образ. Виявлено, що архітектурні форми храму є синтезом традицій Київської Русі та Галицько-Волинського князівства, переосмислених крізь призму сучасного архітектурного вираження, що підкреслює глибоку зв’язок споруди з genius loci. Наукова новизна. Уперше здійснено комплексний міждисциплінарний аналіз храму Василя Великого в Києві крізь призму концепції genius loci як просторової та символічної категорії. Запропоновано нову інтерпретацію взаємодії архітектурної форми з історико-культурним контекстом місцевості Копирів кінець, виявлено механізми трансляції інтонації місця через архітектурні засоби вираження. Практична значущість. Результати дослідження можуть бути використані в сучасному сакральному проєктуванні, викладанні архітектурної композиції та історії архітектури. Матеріал стане у пригоді архітекторам і дослідникам, що прагнуть зберігати локальну ідентичність у проєктній практиці та культурній політиці.